Memorias de un presidiario (en las cárceles franquistas) - García Corachán, Manuel (Història i Memòria del Franquisme, 2011)
El 29 de marzo de 1939, Manuel García Corachán, abogado y capitán del Cuerpo Jurídico del Ejército de la República, se vio obligado a emprender un viaje que le alejara del terror y le llevara a la libertad. El trayecto de Valencia hasta el puerto de Alicante determinó su entrada en el laberinto de incertidumbres, pesadillas y miserias que supusieron los campos de concentración, las cárceles y los juicios sumarísimos. Los efectos perversos de la historia le llevaron al Campo de los Almendros, al de Albatera, al Seminario de Orihuela, a la Prisión-Reformatorio de Alicante, a la Cárcel Modelo de Valencia y al Penal de San Miguel de los Reyes. La crónica de Manuel García permite reconstruir con rigor uno de los más lamentables episodios políticos que sucedieron en una época, aún reciente, de la historia de nuestro país. Manuel García nunca se reconcilió con los vencedores, y muy marcado por los años de cautiverio, aguardó el momento de publicar estas memorias que conservó y revisó, disciplinada y obsesivamente, a lo largo de su vida.@El 29 de març de 1939, Manuel García Corachán, advocat i capità del Cos Jurídic de l'Exèrcit de la República, es va veure obligat a emprendre un viatge que l'allunyàs del terror i el dugués a la llibertat. El trajecte de València fins al port d'Alacant va determinar la seua entrada en el laberint d'incerteses, malsons i misèries que van suposar els camps de concentració, les presons i els judicis sumaríssims. Els efectes perversos de la història el van portar al Camp dels Ametlers, al d'Albatera, al Seminari d'Oriola, a la Presó-Reformatori d'Alacant, a la Presó Model de València i al Penal de Sant Miquel dels Reis. La crònica de Manuel García permet reconstruir amb rigor un dels més lamentables episodis polítics que van succeir en una època, encara recent, de la història del nostre país. Manuel García mai no es va reconciliar amb els vencedors, i molt marcat pels anys de captivitat, va esperar el moment de publicar aquestes memòries que va conservar i va revisar, disciplinada i obsessivament, al llarg de la seua vida.